Jeg er arg modstander af vanvidsbilisme, men jeg er også arg modstander af, at man straffer uskyldige for andres forbrydelse. Og det gør loven om vanvidsbilisme desværre.
Debatindlæg af Gitte Seeberg, adm. direktør i AutoBranchen Danmark, bragt i Avisen Danmark
Forestil dig, at du går på jagt og derfor har et gevær. Hvis du låner dit jagtgevær ud til en ven og denne så skyder og dræber en person med dit skydevåben – vil det så være rimeligt, at det er dig, der bliver dømt for drab? Det synes jeg ikke.
Selvfølgelig skal man ikke låne sit gevær ud. Men det må nu engang være den, der trykker på aftrækkeren, der står til ansvar for sine handlinger.
Et andet eksempel: Hvis du som isenkræmmerbutik sælger en kniv og denne kniv inden for bytte-perioden bliver brugt til at stikke en person ned, er det så også dig som selvstændig erhvervsdrivende, der skal straffes? Det synes jeg heller ikke.
Efter loven om vanvidsbilisme trådte i kraft i fjor, har landets bilforhandlere stået i et vanvittigt uretfærdigt dilemma. Loven dikterer, at vanvidsbilisme straffes med konfiskation af bilen, der køres vanvidsbilisme i. Men det gælder også, selvom det ikke er ejeren, der fører bilen. Det vil sige, at bilforhandlere kan få konfiskeret deres bil til flere hundredetusinde kroner, hvis en kunde kører vanvidsbilisme i bilen, når kunden eksempelvis prøvekører bilen.
Det samme gælder i øvrigt for leasingselskaber, der kan få konfiskeret deres bil, hvis der leasingkunder kører vanvidsbilisme i den leasede bil. Forleden fastslog Højesteret i en dom om en specifik sag, at det er i orden, at bilen konfiskeres og dermed fratages leasingselskabet, selvom den blev ført af ægtefællen til en person, der havde en leaset firmabil.
Bilforhandlere efterlades med permanent frygt
Lige siden loven om vanvidsbilisme blev vedtaget, har vi fra AutoBranchen Danmark efterspurgt en vejledning fra regeringen om, hvordan bilforhandlerne kan og bør sikre sig mod konfiskation. Det er blankt blevet afvist. Bilforhandlerne må klare sig selv og efterlades med en permanent frygt for at miste deres biler.
Jeg ved godt, at et stort flertal af Folketingets partier er glade for loven, men det er uansvarligt, at man som lovgivere ikke anviser, hvordan erhvervslivet kan beskytte sig selv.
Vi har som brancheorganisation i stedet anbefalet vores forhandlere at udarbejde en tro- og loveerklæring til deres kunder, men det er næppe en garanti for at undgå konfiskation, hvis det kommer til en retssag. Andre forhandlere sender medarbejdere med på prøveture, og nogle afviser helt at give kunder mulighed for prøveture, hvilket ikke er holdbart, når man lever af at sælge biler. Folketinget kunne lige så godt have forbudt prøveture for bilkunder. Men så afsløres tåbeligheden.
Der skal ikke være nogen tvivl om, at jeg også er arg modstander af vanvidsbilisme, men jeg er også arg modstander af at straffe nogen for andres forbrydelse. Særligt når der af lovgiverne ikke gives nogen form for mulighed for at beskytte sig selv. Derfor må og skal politikerne som minimum levere svar på, hvordan bilforhandlerne kan sikre sig.